Mindenki Bornemissza Gergője

Minden idők legnézettebb magyar filmjeiben játszott főszereplőként: ő volt Kárpáthy Zoltán, illetve az Egri csillagok Bornemissza Gergelye. Kovács István színművésszel annak apropójából beszélgettünk Újbuda YouTube-csatornáján, hogy az ünnepek idején az Újbuda tévében látható volt a Várkonyi Zoltán rendezte Egri csillagok.

Terítsük ki a számainkat. Én úgy tudom, csak moziban legalább tízmillió néző látta Gergő és Vicus történetét…

Bár büszke vagyok rá, nem szoktam én ezzel előhozakodni. De ha már így szóba került, én 18 millióról tudok.

Nyert. És ez csak a mozi, a tévés vetítések milliói még ehhez jönnek.

Valóban. Se szeri, se száma annak, hányszor került a tévék műsorára az Egri csillagok az elmúlt évtizedekben.

Ehhez adódtak most hozzá az Újbuda tévé nézői is. Sok oka lehet ennek a sikernek, de az biztos kellett hozzá, hogy nagyon jó film lett. A minap újra belenéztem, és ottragadtam a képernyő előtt. A látvány, a technika, a nagyvonalúság és persze a színészek.

Ennek igazán örülök.

Többször elmondta, hogyan kérte fel erre a szerepre Várkonyi Zoltán, aki nemcsak az igazgatója volt a Vígszínházban, hanem főiskolás osztályfőnöke is. Miként hívta el egy előadás után magához, és mondta meg, hogy önnek adja Gergő szerepét, amin ön nagyon meglepődött. Csak most közben megtaláltam az egykori népszerű újság, az Ifjúsági Magazin 1968-as számait, amelyekben szavazást írtak ki a főbb szerepekre. Afféle nemzeti konzultációt.

Igen, ezt ma így szokták nevezni.

Akkor hogy is van ez? Netán a szavazás csupán PR-fogás volt, vagy Várkonyi tényleg annak az eredménye alapján osztotta ki a szerepeket?

Valóban megszavaztatták, ki legyen az Egri csillagok két főszereplője, Vicuska és Gergő. És mi nagyon büszkék voltunk rá Venczel Verával, hogy a voksolók 98 százaléka minket ajánlott. Fantasztikus érzés az ilyesmi. Bár ehhez az is kellett, hogy két évvel korábban, egy másik Várkonyi-filmben én játszottam a címszereplő Kárpáthy Zoltánt. A Szász Péter rendezte Fiúk a térről-ben is szerepeltem, ami szintén nagyon jól összejött, de valahogy nem lett olyan sikeres, hamar le is került a műsorról. Mindenesetre az Egri csillagokban én mégiscsak zöldfülű kezdőként dolgozhattam együtt a magyar színjátszás legkitűnőbbjeivel. Hogy néhány példát mondjak, Gobbi Hildának vagy Zenthe Ferinek három mondat jutott, Pécsi Ildikónak talán ha egy. És akkor én, a kezdő játszhattam a főszerepet.

Jó, hát egy fiatalembert kellett alakítania fiatal emberként…

Persze, de akkor is. Sinkovits Imrével dolgozhattam együtt. Nagyon nagy dolog volt. Úgy beszélgetett velem egy-egy forgatási szünetben, mintha teljesen egyenrangúak volnánk. Miközben ő az én szememben is „a Sinkovits” volt. Rettentően szerencsésen indult a pályám, sokszor eszembe jut, ha ezekkel az időkkel szembesítenek. Minden összejött.

Szerencséje csak a jó kapusnak van.

Nekem minden a kezemre játszott ehhez a pályakezdéshez. Ott indul, hogy érettségi után jelentkeztem a főiskolára. Egyből felvettek Várkonyi Zoltán osztályába. Mi lett volna, ha mondjuk csak egy évvel később jutok be a főiskolára? Valószínűleg minden másként alakul.

Amikor ezeket a filmszerepeket megkapta, Várkonyi már nem kockáztatott sokat, hiszen jól ismerhette a főiskoláról. Biztosra mehetett.

Mindenesetre fontos volt, hogy nagyszerű kollégákkal dolgozhattam együtt, nem izgultam, miként szólalok meg a legnagyobbak társaságában. Olyan hangulatot tudtak teremteni, hogy nem nyomasztott, milyen óriási produkcióban veszünk részt. Talán egy jelenet akadt, amivel meggyűlt a bajom. Én már diákként rengeteget jártam színházba, és Agárdy Gábort régóta nagyon szerettem. Egy jelenetben kesztyűvel kellett megpofoznom egy párbaj előtt. Megcsapkodtam, ahogy tudtam. Igyekeztem, de Várkonyi megállította a felvételt. Nem volt elégedett. Megismételtük. És megint nem. Egyre rosszabbul éreztem magam, de nem ment. Én azt hittem, hitelesen csinálom, de valahogy nem tudtam rendesen megütni. Várkonyi gyorsan dolgozott, mindent pontosan tudott előre, és akkor én ott gatyázom. Agárdy végül félrehívott, és azt mondta: ha a legközelebbi felvételen nem vágsz rendesen pofon, hát én úgy pofon váglak, hogy elszállsz. Ez aztán segített.

Fotó: fortepan/Löw Miklós

Fotó: fortepan/Magyar Hírek folyóirat

Várkonyi újra és újra szóba kerül. Honnan volt neki ennyi mindenre ideje? Színházat igazgatott, rendezett, tanított a főiskolán, szuperprodukciókat hozott létre mint filmes, és a politikai kavarás sem állt tőle távol.

Ha én erre tudnék válaszolni! Viszonylag közelről ismertem, mégsem tudom. Bár azt, hogy jól ismertem, túlzás lenne mondani, még csak nem is tegeződtünk. Kevés embert engedett igazán közel magához. Sokszor kerül mostanában szóba, és ahogy visszagondolok, valami egészen különös szerzeménye volt Istennek, a tehetségével, a személyiségével, a fantasztikus tudásával, az erényeivel és persze a rengeteg hibájával együtt.

Akkor ezekről a történelmi filmekről beszéljünk tovább. Honnan tudtak a színészek lovagolni, vagy leülni, mondjuk egy zsakettben, amit nyilván sosem hordtak addig.

Ami a lovaglást illeti, az én főiskolás koromban ilyet nem oktattak. Amikor kellett a Kárpáthyhoz, kijártam a lovardába, és igyekeztem belejönni. Hársföldi Józsi bácsi, egy fantasztikus mester segített, egy régi vágású katonatiszt. A divattörténetről, a ruhákról, talán egy másik órához csapva, valami kevés szó esett az iskolában. Én mindig vonzódtam ehhez a korhoz, az is számít.

Sokszor elmesélte, hogy édesanyja mozis volt, rengeteg filmet látott. Talán ott is elleshetett valamit.

Talán. És az is igaz, hogy figyeltem, miként viselkednek a színészek a különféle helyzetekben, jelmezekben. De valójában sohasem elemeztem ezt külön, nem gondoltam rá, hogy hűha, mente van rajtam, most mi lesz… Felvettem, és játszottam benne.

Egy legenda szerint megmentett a virslivé válástól egy lovat.

A lovardában egy nagyon szép, drága lovon gyakoroltam. A forgatásra nem adták oda – még hogy ez az értékes állat a jeges vízbe gázoljon! Ezért a stáb keresett egy hasonlóan kinéző lovat a vágóhídon, ugyanolyan hóka volt. Vele kellett felvenni a jelenetet a jeges vízben. Szegény ló, amelynek időnként nem is ért le a lába, és én, aki nem nagyon tudtam lovagolni. Ketten küzdöttünk az életünkért. Végül a stáb is annyira megszerette, megsajnálta az állatot, hogy keresett neki helyet, egy kertészetet, és ott élhetett tovább.

Beszéltünk már róla, hogy az Egri csillagokban is Venczel Verával játszottak együtt, akivel régóta ismerték egymást, nem csak a színházból.

Gyerekkoromtól az életem része volt. Az egyik húgom osztálytársa és jó barátnője. Zuglóban laktunk mi is, ők is, Vera gyakran járt hozzánk. Aztán a középiskolás éveinkben nem nagyon találkoztunk. Majd már a főiskolán, másodév után a felvételik idején mentünk megnézni, milyen lányok jelentkeztek. Verukával ott találkoztunk újra, és a barátságunk folytatódott tovább. Nagy szeretetben voltunk mindig. Az anyám úgy kezelte, mintha ő is a testvérünk lenne.

Mindig kiderül, hogy kicsi a világ. De vissza az ön pályájához. Amely nagy-nagy sikerekkel kezdődött. Hamar népszerű lett. Ez később segített, vagy inkább hátránynak számított színészi karrierjében, mert csak az irigyei számát növelte?

Arra mindig számíthatsz, hogy támadnak irigyeid. Ha csupán egy picit csinálsz mást, jobbat, biztos lesznek olyanok, akik szembe dicsérnek, ám a hátad mögött… De nem kell ezzel foglalkozni. Nekem az volt a dolgom, hogy azzal törődjek, ami fontos. Miután a pályám során, főleg az elején, zavarba ejtően sok pozitív visszajelzést kaptam, nem okozott gondot, ha kiderült, valaki irigykedik. Az jutott eszembe, tessék, meg lehet próbálni, gyere, és csináld.

Szerb Antal írja, talán A Pendragon legenda elején, hogy a tudós egyetlen földi öröme a kollégák irigysége. Lehet, hogy ez a színészekre is érvényes.

Lehetséges.

Megint divatosak a történelmi filmek Magyarországon. Ám ezek többsége, mondjuk így, kurzusfilm, sok áthallással a napi politikára.

Így van.

Az Egri csillagokat kisiskoláskoromban láttam először. Nyilván kevésbé tűnt fel, ha volt benne ilyesmi. Volt?

Az biztos, hogy annak a kurzusnak fontos alkotása volt. Remek filmet sikerült belőle csinálni, ami egyáltalán nem hasonlított a korábbi korok vonalas dolgaira. Romantikus, a történelemről szól, a politikához nincs köze, erre nagyon vártak az emberek. Nyilván ezért is nézték meg ilyen sokan.

Fotó: fortepan/FŐFOTÓ

Fotó: fortepan/Bojár Sándor

Meg mert izgalmas. Ahogy említettem, most belenéztem, és nem bírtam abbahagyni. Pedig tudom, mi lesz a vége, ahogy a nézők is tudják, hiszen a könyvet mindenki olvasta. Az az igazság, szegény Jumurdzsákot eléggé megsajnáltam. Már majdnem visszaszerzi az amulettjét, amikor lenyilazzák: sebesülten nyúl érte, és a kezét egy nyíl odaszögezi a földhöz.

Ez is Várkonyi zsenialitása. Így elmondva nem olyan izgalmas ez, de a látvány rettentően hatásos.

Külföldön is sikert aratott a film?

Készült belőle egy változat, amihez újravágták. Kikerültek belőle azok részek, amelyek túlzottan a magyar történelemhez kapcsolódtak, inkább Jumurdzsák küzdelme az amulettért maradt meg. De azért a teljes film az igazi.

Dési János